Kuriton sukupolvi - Wilho Ilmari (1937)
Kuriton sukupolvi oli Mika Waltarin ensimmäinen komedia - kuten hän muistelmissaan kertoo, se sai alkunsa vaimon suutuspäisestä tokaisusta: "Sinulla ei sitten ole ollenkaan huumorintajua!". Ensiesitys Suomen Kansallisteatterissa oli 22.1.1937 - sitä ennen näytelmän kantaensi-ilta oli ollut Tampereen Teatterissa 28.10.1936. Kummassakin teatterissa näytelmän ohjasi Wilho Ilmari, jolle T. J. Särkkä uskoi myös elokuvaversion ohjauksen. Tampereen Teatterissa professoria näytteli Simo Kaario, hänen vaimoaan Helvi Kaario, Marjaa Raili Pyykkö, Kalia Oke Tuuri, Pelleä Eino Haavisto, Japia Sylva Rossi, Löpöä Aili Tikka ja professoreita Oiva Sala, Kalle Kirjavainen sekä Eero Roine. Kansallisteatterin näyttelijöistä pääsivät omiin rooleihinsa elokuvassakin Uuno Laakso, Tyyne Haarla, Unto Salminen, Aku Korhonen ja Uuno Montonen, Tampereelta vain Oke Tuuri. Marjaa näytteli Kansallisessa Henny Waljus, Kalia Joel Rinne, Japia Sointu Kouvo, Husua Jorma Nortimo, Löpöä Laura Tudeer, Liinaa Päivi Horsma ja sanomalehtimiestä Tauno Palo. Elokuvassa Nortimon rooli vaihtui huomattavasti pienempään, flyygelillä Marjan laulua säestäväksi elostelijaksi. Tampereen A. B. Huitu, Artturi Laakso, nähtiin elokuvassa poliisikomisariona. Kolme elokuvaversion näyttelijöistä oli ensikertalaisia valkokankaalla: Mirjami Kuosmanen, Nora Mäkinen ja Matti Aulos. Omaa roolisuoritustaan Ansa Ikonen luonnehti muistelmissaan seuraavasti: "Sitten kun olin näytellyt jo monessa elokuvassa ja alkanut saada teatterissakin tuulta siipieni alle, tuli vaihe, jolloin uskoin osaavani näytellä. Itsevarmuudessani kuvittelin, että taito, kokemus ja osaaminen ovat jo sitä luokkaa, että nyt vain mennään. Kuriton sukupolvi tehtiin elokuvaksi tällaisessa vaiheessa. Siinä on kohtauksia, joita suorastaan häpeän katsella. Niissä tämä kaiken osaava filmitähti näyttelee. Ja pieleen menee niin että soi. Silloin oli vain pakko palauttaa mieleen alkuaikojen opetukset, muistaa että filmissä ei näytellä, elokuvassa rooliin eläydytään joka solulla. Se on elokuvan tekniikkaa, filmin erikoislaatuista pätkäelämää, ja sen minulle opetti Valentin Vaala." Kuriton sukupolvi (1937) oli Wilho Ilmarin ensimmäinen äänielokuvaohjaus - aikaisemmin hän oli ohjannut vuonna 1928 elokuvan Tukkijoella Axel Slanguksen kanssa ja toiminut 1929 apulaisohjaajana Erkki Karun elokuvassa Meidän poikamme. Ilmarin elokuvaohjaajanura jatkui jo seuraavana kesänä Suomen Filmiteollisuudessa kahdella uudella työllä. Mika Waltarin teksteistä oli elokuviksi aikaisemmin muutettu novelli Sininen overall (Sininen varjo eli Keskiyön murha, 1933) sekä alkuperäisaihe VMV 6 (1936). Kuriton sukupolvi oli ensimmäinen, johon hän itse teki myös varsinaisen kuvauskäsikirjoituksen. Kuvia siinä oli vain 441, mutta Waltarin vuolaat kuvaselitykset venyttivät käsikirjoituksen peräti 259 sivun mittaiseksi, ja se jouduttiin nitomaan kahdeksi erilliseksi osaksi. Myöhemmissä elokuvakäsikirjoituksissaan Waltari ei kuvapuolen osalta ollut enää aivan niin runsassanainen. Vaikka leikkausvaiheessa useita käsikirjoituksen kuvajaksoja jätettiin pois, elokuvalle kertyi pituutta silti 110 minuuttia. Elokuvan tuotantokustannustieto (858 000 markkaa) perustuu T. J. Särkän 1945 laatimassa muistiossa Kotimaisen elokuvan kannattavaisuus ilmoitettuun SF-elokuvien vuosikeskiarvoon. Yleisömenestys oli teatteriesityskertojen mukaan laskien vuoden 1937 kolmanneksi heikoin; katsojia kertyi vuoden 1945 loppuun mennessä 340 367. Ensiesitys oli 28.11.1937 myös Kotkan Bio-Biossa. Bruttotuotot vuoden 1945 loppuun tultaessa olivat 2 631 758 markkaa, josta tuotantoyhtiön osuus 1 357 691 markkaa. Waltarin näytelmä kiersi Suomen teattereita kahtena aaltona, ensin vuosina 1936-38 ja sen jälkeen 1953-55 osittain modernisoituna. Elokuvaksikin Kuriton sukupolvi muuttui kahdesti - jälkimmäisen tuotti Fennada-Filmi 1957 Matti Kassilan ohjaamana. - Suomen kansallisfilmografia 2:n (1995) mukaan.