La Vie de bohème - Aki Kaurismäki; Aki Kaurismäki; Aki Kaurismäki; Timo Salminen; Veikko Aaltonen; Jouko Lumme; Timo Linnasalo; John Ebden; Simon Murray; Pauli Pentti; Nathalie Herr; Gilles Charmant; et al. (1992)
Elokuvan I Hired a Contract Killer (1990) jälkeen myös Aki Kaurismäen seuraava elokuva valmistui ulkomailla: Boheemielämää toteutui suomalais-ranskalais-ruotsalais-saksalaisena yhteistuotantona, se kuvattiin mustavalkoiselle materiaalille Pariisissa huhti-toukokuussa 1991, ensiesityksensä se sai Berliinin elokuvajuhlilla helmikuussa 1992 ja Suomen ensi-iltansa viikkoa myöhemmin. Boheemielämää on sovitus Henry Murgerin 1851 ilmestyneestä klassisesta boheemitarinasta Scènes de la vie de Bohème, joka oli toiminut pohjana Puccinin kuuluisalle oopperalle ja sittemmin mm. King Vidorin mykkäelokuvalle La Boheme (1926) ja Marcel L'Herbierin ranskalaiselle elokuvalle La vie de bohème (1945). "Tutustuin Murgerin romaaniin", Aki Kaurismäki kertoi lehdistötiedotteeseen liittyvissä "Ohjaajan muistiinpanoissaan", "toimiessani N:n kuvernementissa paikallisen postilaitoksen alimpana virkailijana vuonna 1976. Loikoillessani eräänä iltana toimettomana vuoteessani eräs samassa asunnossa asuvista tovereistani työnsi kirjan ovenraosta. Siihen voidaan katsoa elämäni porvarillisen vaiheen päättyneen. Palasin siihen vasta neljä tuntia myöhemmin saatuani kirjan loppuun. Päätin oitis tehdä kirjasta elokuvan ja irtisanouduin tätä tarkoitusta varten huonopalkkaisesta toimestanikin, ennenkuin tajusin, että hankkeeni tiellä oli joitakin käytännön esteitä. Vaikka katsoinkin siihen aikaan kuusi elokuvaa vuorokaudessa, ei niitä koskevia kirjoituksiani huolittu edes laitakaupungin ilmaisjakelulehtiin." Boheemielämää kuului tosiasiassakin Aki Kaurismäen vanhimpiin elokuvasuunnitelmiin, sillä hän sai aiheeseen Suomen elokuvasäätiön käsikirjoitustukea jo 1984. Hän piti suunnitelmaa esillä 1980-luvun loppupuolen ajan, mutta sovitustyö osoittautui yllättävän vaikeaksi: "Rikos ja rangaistus on helppo koska siinä on toimintaa sisällä. [- -] Yritin Boheemielämän kanssa samaa metodia, mutta siellä ei ollutkaan ollenkaan toiminnallisia kohtia. Istutaan kaiken aikaa vain baarissa tai kämpässä ja puhutaan. [- -] Boheemielämässä on enemmän dialogia kuin viidessä edellisessä elokuvassa yhteensä, mikä tietysti johtuu lähinnä kirjallisesta pohjasta. Siitä kirjastahan ei saa mitään irti ilman hirvittävää pulinaa." (Filmihullu 5/1991) "Elokuvassa puhutaan erityistä kieltä, joka on lainattu taiteilijain työpajojen lörpötyksistä, näyttämön takaisista puheenparsista ja sanomalehtien toimituksista", kerrottiin lehdistötiedotteessa. "Boheemien sanasto on vanhan retoriikan helvetti ja kielellisen uudistuksen paratiisi, tai päinvastoin." Ranskalaisten näyttelijöiden rinnalla esiintyneet Matti Pellonpää ja Kari Väänänen joutuivat opettelemaan ranskaa albanialaisen taidemaalarin ja irlantilaisen säveltäjän rooleissa, joissa vieras korostus kuului asiaan. Elokuvan ranskalaisista päähenkilöistä André Wilms (s. 1947) oli kokenut teatterinäyttelijä ja -ohjaaja, joka oli esiintynyt elokuvissa vuodesta 1980 lähtien; Evelyne Didi (s. 1949) ja Christine Murillo olivat niin ikään teatterinäyttelijöitä, joiden elokuvaura oli alkanut 1970-luvulla. Kaurismäki sijoitti elokuvansa epämääräiseen nykyaikaan, jonka hän täytti menneisyyden rekvisiitalla. Boheemielämää kuvattiin Murgerin teoksen "alkuperäisillä" tapahtumapaikoilla Pariisin liepeillä, Malakoffin pikkukaupungissa, jonka Kaurismäki näki suhteellisen turmeltumattomana pariisilaismiljöönä. "Onnistuin kuvaamaan Lontoon ja Pariisin näyttämättä yhtään modernia autoa, ja elokuvat ovat silti nykyajassa", hän saattoi ylpeillä. "En oikeastaan ymmärrä, mistä tämä voimakas viha nykyaikaista muotoilua kohtaan kattaen kaikki miljööt, talot, autot, pukeutumisen, on syntynyt. Eikä se ole niinkään vihaa modernia kohtaan kuin rakkautta mennyttä maailmaa kohtaan - jonka on kuitenkin nähnyt vain elokuvissa." (Filmihullu 5/1991). Lopputeksteissä Boheemielämää on omistettu Kaurismäen isän Jorma Kaurismäen muistolle. Elokuvan kuvauksista syntyi Veikko Niemisen ohjaama 50 minuutin dokumentti Missä on Musette?, joka esitettiin TV 1:ssä 25.9.1991 ja joka oli mukana myös Berliinin festivaalien Forum-sarjassa helmikuussa 1992. Samalla kuvausmatkalla Aki Kaurismäki toteutti lyhyen musiikkielokuvan Those Were the Days. Svenska Filminstitutetin tuotantopanoksen vuoksi Boheemielämää on sisällytetty myös Svensk filmografi -teokseen nimellä Bohemernas liv. - Suomen kansallisfilmografia 11:n (2004) mukaan.
Keywords: kaupunkikuva; Pariisi; kuolema; maastakarkotus; parisuhde; poliisi; ravintolat; Pariisi; rikokset; luvaton maahanmuutto; ruokailu; taide; taidekauppa; taiteilijat; taudit; yhteiskuntaluokat