Hiekkamorsian - Pia Tikka; Mika Kaurismäki; Eeva Tikka; Pia Tikka; Olli Varja; Kimmo Taavila; Pia Tikka; Pekka Karjalainen; Kauko Lindfors; Seppo Vanhatalo; Sakari Löytty; Aleksi Salmenperä; et al. (1998)
Hiekkamorsian oli Pia Tikan toinen pitkä näytelmäelokuva esikoisteoksen Daughters of Yemanjá / Yemanján tyttäret (1995) jälkeen. Uuden elokuvan idea alkoi Tikan mukaan kehittyä jo Yemanján tyttärien kuvauksissa Rio de Janeirossa. Tällöin mukana oli mosambikilaissyntyinen brasilialainen näyttelijä-ohjaaja-tuottaja Rui Polanah, johon Tikka oli tutustunut jo Mika Kaurismäen Amazonin (1990) kuvauksissa: "Rui oli niin hieno persoona, että hänet täytyi saada filmille. Halusin tehdä rakkaustarinan Ruin ja suomalaisen naisen välillä." (Helsingin Sanomat 25.8.1998). Yemanján tyttärien tapaan uuden elokuvan käsikirjoitus syntyi yhteistyönä Pia Tikan ja hänen sisarensa Eeva Tikan kesken, työnimellä "Etelän Risti": "Meidän yhteistyömme sujuu hyvin, sillä Eeva on inhorealisti-humoristi ja minä taas romanttinen pateetikko", Pia Tikka luonnehti (Lappeenrantalainen 4.4.1999). Toisessa yhteydessä hän sanoi halunneensa elokuvaan "hukatun elämän tai hukatun rakkauden aikajanan" (Puoli Kaupunkia 24.3.1999) ja määritteli lehdistötiedotteessa: "Hiekkamorsian on kertomus rakkaudesta, joka kerran sytyttyään liekkiin, ei suostu sammumaan koskaan. Se on kertomus hukatusta elämästä, jota on tuskallista katsoa taaksepäin. Samalla se on kertomus maailmalle pirstoutuneesta perheestä, joka elämänmittaisen eron jälkeen löytää toisensa." Tikkaa kiehtoi afro-brasilialainen mystiikka "protestanttisen suomalaisen asiakulttuurin vastakohtana": "Samaa alkuvoimaista ikivanhaa mystiikkaa hain myös Hiekkamorsiamen afrikkalaisen merimiehen olemukseen. Hiekkamorsiamen rakastavaisissa kohtaavat nämä kaksi täysin erilaista kulttuuriperintöä. [- -] Iäkkään ihmisen kasvot ovat minulle elämän maisemaa, syvissä uurteissa näkyy koko ihmisen elämän kirjo, ilojen ja surujen, koettujen rakkauksien ja menetysten muistot. Ikä ei sammuta ihmisessä rakkauden tunnetta, halua koskettaa ja tulla hyväillyksi. Siksi halusin kuvata Sallan ja Ruin rakkautta kuin olisin kuvannut nuorten ihmisten rakkautta." (Puoli Kaupunkia 24.3.1999). Rui Polanahin vastanäyttelijäksi Tikka kiinnitti Liisi Tandefeltin (s. 1936), joka oli tehnyt elämäntyönsä teatterissa mutta esiintynyt myös sivuosanäyttelijänä elokuvissa Minkkiturkki (1961), Aika hyvä ihmiseksi (1977), Ihmemies (1979), Koomikko (1983) ja Inuksuk (1988) - pääosa oli Tandefeltille ensimmäinen. Alun perin rooliin oli ehdolla Soli Labbart, mutta loukkaantumisen vuoksi hänen panoksensa jäi sivuosaan. Myös Heidi Krohnia ja Birgitta Ulfssonia harkittiin naispääosaan. Nuoren Mervin rooliin löytyi Maria Järvenhelmi, ent. Vähälä, (s. 1975), Suomen elokuvasäätiön tiedottajan Kirsi Tykkyläisen tytär - he esittävät äitiä ja tytärtä myös Tikan elokuvassa. Maria Järvenhelmi oli esiintynyt muutamissa lyhytelokuvissa, mutta vuonna 1998 hänet nähtiin Hiekkamorsiamen lisäksi tärkeässä roolissa myös Kaisa Rastimon Säädyllisessä murhenäytelmässä. Tikan elokuvan alkuteksteissä hänen nimensä on muodossa Maria Helmi-Järvi. Varsinaisen kuvausjakson jälkeen Rui Polanahista otettiin loppukesällä 1997 lisäkuvia Brasiliassa. Polanahin ääni jälkiäänitettiin, koska hänen englantinsa ei ollut riittävän hyvää: roolin repliikit lausui Lontoon äänitysstudiossa Earl Cameron, jota oli käytetty paljon viskimainoksissa. Kuvatusta materiaalista jäi pois jakso, jossa seurue ajaa jäniksen päälle, lopettaa ja hautaa sen Ruin ottaessa jäniksenkäpälän onnenkalukseen. Televisiossa elokuvasta on esitetty lyhennettyä versiota, jossa matkallelähtöä edeltäviä jaksoja sekä matkailuautokohtausta on leikattu. Hiekkamorsian sai kantaesityksensä Sodankylän festivaalilla kesäkuussa 1998 ja Helsingin ensi-iltansa Kesäkino Engelissä 21.8.1998. Maaliskuussa 1999 elokuvalle järjestettiin uusintaensi-ilta elokuvateatteri Andorrassa. Sittemmin Pia Tikka ohjasi puolen tunnin mittaisen näytelmäelokuvan Obsessio (2004) ja toteutti kesällä 2005 nykytaiteen museo Kiasmassa vuorovaikutteisen elokuvainstallaation samasta aiheesta. Tikka teki vuonna 2008 väitöskirjan Enactive Cinema: Simulatorium Eisensteinense, jossa hän tutki katsojan emotionaalisen elokuvakokemuksen ja biologisen olemisen välistä suhdetta sekä tarkasteli elokuvantekijän roolia katsojan kokemuksen rakentajana. - Toim. Juha Seitajärvi Suomen kansallisfilmografia 12:n (2005) pohjalta.
Keywords: autot; kaivosteollisuus; kuolema; Lappi; lähetystyö; merimiehet; parisuhde; ikääntyneet; vanhempi-lapsisuhde