Pathways to homicide : social disadvantage and criminal careers of lethal and non-lethal violent offenders - Suonpää, Karoliina (Helsinki : University of Helsinki, 2021)
Aikaisempi rikollisuus ja koettu huono-osaisuus ovat väkivaltakäyttäytymisen tunnettuja korrelaatteja, mutta kovinkaan paljon ei tiedetä siitä, voiko niiden avulla erotella henkirikoksen tekijöitä lievemmän väkivallan tekijöistä ja millaisessa yhteydessä ne ovat tehdyn väkivallan vakavuuteen. Tässä tutkimuksessa hyödynnettiin kolmea laajaa suomalaisaineistoa ja tilastollisia menetelmiä ja selvitettiin rikoksentekijöiden kehityspolkuja kuolemaan johtavaan ja muuhun väkivaltaan, elämänkulkua vankeuden jälkeen sekä tekijän ja uhrin välistä vuorovaikutusta ennen henkirikosta ja sen aikana. Ensimmäisen osatutkimuksen aineisto koostui väkivaltarikoksista epäillyistä (N=26 303). Tutkimuksessa tarkasteltiin, ovatko rikoksentekijän aikaisempi rikollisuus ja taloudellinen ja sosiaalinen huono-osaisuus yhteydessä myöhemmän väkivallan vakavuuteen. Tulokset osoittivat, että vakavasta väkivallasta (törkeä pahoinpitely, henkirikoksen yritys tai toteutunut henkirikos) epäillyillä oli todennäköisemmin taustallaan aikaisempia rikoksia ja huono-osaisuuden kokemuksia kuin lievemmästä väkivallasta (lievä tai perusmuotoinen pahoinpitely) epäillyillä. Sen sijaan toteutuneen henkirikoksen tehneet eivät näyttäytyneet systemaattisesti erilaisina kuin ne vakavan väkivallan tekijät, joiden kohdalla henkirikos oli jäänyt yritykseksi. Toisessa osatutkimuksessa hyödynnettiin samaa aineistoa kuin edellisessä tutkimuksessa. Tutkimuksessa selvitettiin, luonnehtiiko henkirikosta edeltäneitä vuosia kiihtyvä väkivaltaisuus ja heikkenevä tulokehitys ja eroavatko henkirikokseen johtaneet kehityspolut muuhun väkivaltaan johtaneista kehityspoluista. Kuten edellisessä osatutkimuksessa, toteutuneen henkirikoksen tehneet erosivat lievemmän väkivallan tekijöistä selvästi, mutta toteutuneen ja yritykseksi jääneen henkirikoksen tekijöiden kehityspolut muistuttivat pitkälti toisiaan. Kolmannessa osatutkimuksessa verrattiin toisiinsa törkeästä pahoinpitelystä, henkirikoksen yrityksestä tai toteutuneesta henkirikoksesta tuomittujen väkivaltarikollisten (N=3 023) vankeuden jälkeistä uusinta-rikollisuutta ja sosiaalista marginalisaatiota. Kolmivuotisen seurannan loppuun mennessä enemmistö tuomituista oli tehnyt uuden rikosteon ja päätynyt työn ja koulutuksen ulkopuolelle. Vaikka henkirikoksen tehneiden vankeustuomiot olivat keskimäärin pidempiä kuin muusta väkivallasta tuomittujen, uusintarikollisuus tai sosiaalinen marginalisaatio eivät olleet yleisempiä henkirikoksen tekijöiden kuin muuta vakavaa väkivaltaa tehneiden keskuudessa. Tulokset antoivat viitteitä siitä, että vankeustuomion pituus ei todennäköisesti ole keskeinen selitys entisten vankien uusintarikollisuudelle ja syrjäytymiselle. Neljäs osatutkimus erosi kolmesta edellisestä tutkimuksesta keskittyessään pelkästään henkirikoksen tehneisiin ja uhreihin (N=1 494 henkirikosta) sekä heidän keskinäiseen vuorovaikutukseensa itse rikostilanteessa ja ennen sitä. Tavoitteena oli selvittää, onko uhrin aggressiivisella käyttäytymisellä erityisen keskeinen rooli naisten tekemissä parisuhdesurmissa verrattuina muihin henkirikostyyppeihin. Tulokset osoittivat, että uhrin myötävaikutus oli kaikkein yleisintä tapauksissa, joissa naispuolinen rikoksentekijä tappoi miespuolisen kumppaninsa. Eri osatutkimusten tulokset viittaavat siihen, että henkirikoksen tehneet eivät ole ainutlaatuinen ryhmä verrattuna muihin väkivaltarikollisiin eivätkä he välttämättä edusta kaikkein rikosaltteimpia ja syrjäytyneimpiä yksilöitä. Pikemminkin näyttää siltä, että henkirikokseen johtavat kehityspolut muistuttavat muuhun vakavaan väkivaltaan johtavia kehityspolkuja. Tältä osin tulokset korostavat tilannetekijöiden keskeistä roolia väkivaltaisten konfliktien lopputulemissa. Kriminaalipolitiikan kannalta on tarpeellista havaita, että ”mahdollisten” henkirikoksen tekijöiden joukko on selvästi laajempi kuin toteutuneen henkirikoksen tehneiden joukko. Kun kuolemaan johtavaa väkivaltaa halutaan vähentää, myös interventioiden tulee kohdistua toistuvan väkiva
Väitöskirja
Keywords: väkivaltarikokset; henkirikokset; pahoinpitely; tappo; aggressiivisuus; kriminologia; uusintarikollisuus; syrjäytyminen; syrjäytyneet; parisuhdeväkivalta; perheväkivalta; väitöskirjat